Kristin Halvorsen og PP-tjenesten
Inge Jørgensen – Skien PP-kontor. Publisert i Spesialpedagogikk nr.5-2011 s.26-27

I Spesialpedagogikk 04-2011skriver Kristin Halvorsen engasjert om PP-tjenesten. Med bakgrunn i Stortingsmelding nr.18-2010/11 Læring og fellesskap formulerer hun sine tanker om PP-tjenesten som en del av det viktige laget rundt elevene og læreren. ”PP-tjenestens mandat skal videreføres”, men det kommer også ”helt nye utfordringer”. Hun nevner så sakkyndig vurdering og kompetanseutvikling og organisasjonsutvikling. Siden disse oppgavene allerede er formulert i opplæringsloven, har jeg vansker med å se de ”helt nye utfordringene”. Fru Halvorsen viser til at dokumentasjon og forskning har avdekket at det finnes mange utfordringer i PP-tjenesten. Stortingsmeldingen viser i kapittel 3.4.5 hvordan forventningene til PP-tjenesten skaper et krysspress: ”Overfor skolebarn jobber PP-tjenesten på den ene siden med diagnostisering, klassifisering, utredningsarbeid og individorientering. På den andre siden skal PP-tjenesten ha en
bred orientering mot individ og system, vekst og utvikling.” s.52. Og med henvisning til Midtlyngutvalget sies det at forventningene til PP-tjenesten er at den skal være 
–	”et sakkyndighetsorgan med høyt presisjonsnivå i sin dokumentasjon av barns/unges behov
–	en samhandlings- og drøftingspart for barnehage og skole, med god kjennskap til barnehage og skole som system, og med kompetanse i utviklingsarbeid i organisasjoner
–	en rådgiver og støttespiller for foreldre, og en koordinerende instans for foreldre som har barn med behov for sammensatte tjenester 
–	en oppfølger av faglige rådgivningsprosesser som er initiert av spesialisthelsetjenesten eller Statped, på bakgrunn av utredninger som de har foretatt” s.52

Jeg hører min egen PP-leder i disse formuleringene. Så var hun da også til samtale med Midtlyngutvalget. Fru Halvorsen viser deretter til Riksrevisjonens undersøkelse i 2011 hvor PP-tjenesten får skrøff for lang saksbehandlingstid, men også for flere faglige svakheter. Som for eksempel manglende konkretisering realistiske opplæringsmål for eleven. La meg være den første til å erkjenne at jeg svikter. Det er ofte en for stor utfordring for meg å kjenne til læreplanverkets mange målsettinger og å kunne spå presist om elevens framtidige læring. Jeg har tatt feil mange ganger. Forventningene kan være for store, som når elever med gode evner viser skjev sosial eller følelsesmessig utvikling og dermed ikke når de ellers realistiske målene. Eller når elever med svake evner viser en egeninnsats og et engasjement en aldri har sett før, og dermed kvalifiserer seg over all forventning. Men for all del, jeg prøver gjerne å bli bedre. Saksbehandlingstida er en sak for seg. Den handler ikke bare om manglende kapasitet, men også om å ivareta kvalitet i de prosesser som nødvendigvis må gå forut for den ferdig formulerte sakkyndige vurdering. La meg vise til min egen artikkel om kvalitet i sakkyndighetsarbeidet i Spesialpedagogikk nr.4-1999 (se også www.inge.no). 

Kristin Halvorsen skriver at hun i Stortingsmeldingen tar flere initiativ og tiltak som skal bidra til en fortsatt positiv utvikling i PP-tjenesten. Det første hun nevner er ”at den får frigjort tid.” Hun ønsker at skoler og barnehager skal gjøre mer innen rammen av tilpasset opplæring før utredning i PP-tjenesten. Det minner meg om det første personalseminaret jeg deltok på i PP-tjenesten. Det var i 1986 at nestor i PP-tjenesten, Åsta Vegum Fyrstro, PP-tjener siden 1949, stilte spørsmålene ”Hva kan vi la være å gjøre? Hva kan andre gjøre? Hva kan gjøres bedre, mer effektivt?” Blant svarene fant vi Kristin Halvorsens ønsker til skoler og barnehager. Hos oss har skoler og barnehager i lang tid arbeidet med tilpasset opplæring etter beste evne, med PP-tjenesten som drøftingspartner, utredet og dokumentert sin bekymring for barn og elevers utvikling, trivsel og læring. Så når barnet og eleven har fått en tilstrekkelig bekymringsfull fungering, sendes meldingen til PP-tjenesten. Jeg trodde vi skulle lære av Finland, som stoler på læreren og setter inn omfattende tiltak uten lang bekymringstid, utredningstid, og viderehenvisning? I Skien har en de siste 10 årene satset på MILL for bedre å tilpasse opplæringen i skolen. Det var vel ikke PP-tjenestens initiativ, men en har bidratt så godt en kan. Antall oppmeldinger har ikke blitt redusert av det. I Porsgrunn, Halvorsens hjemkommune, trakk de tilbake et lavterskel logopedtilbud i barnehagene for å spare penger. Jeg antar at ingen tror antall oppmeldinger til PP-tjenesten går ned av den grunn, at det blir frigjort tid. De øvrige tiltakene hun nevner er et nytt senter for læringsmiljø og atferdsforskning, en helhetlig strategi for å rekruttere og beholde nødvendig kompetanse i barnehagene og en videreutdanningsstrategi for lærere. Sammen med KS vil hun også utvikle en etter- og videreutdanningsstrategi for PP-tjenesten. Så vil hun tydeliggjøre STATPEDs flerfaglige tjenesteprofil. STATPED med sin flerfaglighet konkurrerer med Barne- og ungdomspsykiatrien, Habiliteringstjenestene, Spesialsykehusene for rehabilitering, Sunnaas sykehus med flere. Disse snakker ikke sammen, heller ikke på departementsnivå. Og alle har forventninger til PP-tjenesten. Det har også fru Halvorsen som ønsker seg en tilgjengelig PP-tjeneste som forebygger, bidrar til tidlig innsats og er faglig kompetent. Som om dette er noe nytt for oss. Videre skriver hun: ”I sum innebærer dette økt veiledning og tilbud om kompetanse til PP-tjenesten, kommunene og fylkeskommunene fra statlig nivå. Men det innebærer også økte forventninger…… Jeg forventer at det i hver enkelt kommune og fylkeskommune diskuteres bruk av virkemidler for at PP-tjenesten skal kunne oppfylle sitt mandat. I denne diskusjonen kommer vi ikke utenom behovet for å styrke PP-tjenestens kapasitet og ressurser.” Jo takk, til både forventningene og diskusjonene, eventuelt også ressursene. Men når Porsgrunn kommune legger ned et logopedtilbud som var et lavterskeltilbud som forebygget skjevutvikling, når Skien kommune skal spare 13 millioner kroner og reduserer antall støttepedagoger og tiltak til små innvandra barn, og når Telemark fylkeskommune reduserer budsjettet for kommende år med 25 millioner kroner, noe som kommer på toppen av 10 år med nedskjæringer, hvem skal da iverksette alle de flotte, faglig funderte og absolutt nødvendige tiltakene som den tilgjengelige og faglig kompetente PP-tjenesten tilrår? Hvem skal stå for det forebyggende arbeidet og den tidlige innsatsen? 

Det kan virke som om fru Halvorsen ikke tar innover seg realitetene i skoleverket, i kommunene, i helsevesenet, for ikke å snakke om NAV. Statens egne organer eser ut over alle grenser og tilbyr vernet arbeid til en rekke mennesker med langt framskreden autistisk atferd. Se bare på Utdanningsdirektoratet som spyr ut rundskriv på opptil 95 sider som detaljstyrer både byråkratiske og pedagogiske prosesser (Udir-1-2010 Vurderingsrundskrivet m.fl.). Kristin Halvorsen setter i gang en rekke tiltak for å bedre kvaliteten i skoleverket. Fokuset er antall elever som fullfører videregående opplæring med full kompetanse. Ny Giv er et slikt tiltak, men uten penger til å gjennomføre den ekstra opplæringen elevene skal få. Visste du det, Kristin Halvorsen, at 40% av Ny Giv-elevene har en historie i PP-tjenesten? Samtidig glimrer noen fokus med sitt fravær. En gjennomgang av forskningsrapporter og offentlige dokumenter de seinere årene, nå toppet med Stortingsmelding 18, viser at ingen bryr seg om de ca.5-10 prosentene av elevene som ikke vil kvalifisere seg med studiekompetanse, fag- eller svennebrev. De omtales ikke, de nevnes knapt. Ordet ”grunnkompetanse” forekommer EN gang i Stortingsmelding 18. Når noen bryr seg, forsøker å legge til rette og gi et pedagogisk og godt motiverende tilbud, slik som APO-Arbeid, Produksjon og Opplæring, så forbys det å reklamere for det. En videregående skole skal kun tilby det normale, ett av 12 studieprogram. Avvik fra normalen skal være sakkyndig vurdert, må vite. Heldigvis er PP-tjenesten i mange tilfeller i stand til å levere denne nødvendige dokumentasjonen, og de som bryr seg kan iverksette gode opplæringstilbud utenfor normalen. Dersom vi hadde klart å mobilisere et proaktivt NAV ville vi kunne tilbudt et langt større antall elever en motiverende og kvalifiserende opplæring. 

Min store bekymring er at både Kristin Halvorsen og andre ansvarlige politikere, noen byråkrater også, later som om det er mulig å gi et godt skoletilbud med de nedskjæringene vi ser i oppvekstsektoren. Jeg er glad for at Kristin Halvorsen har tro på PP-tjenesten. Kanskje hennes tro er like sterk som den statsråd Lilletun hadde for 10-12 år siden. Han styrket tjenesten med 300 stillinger.